I et fjerntliggende hjørne av Sørøst-Asia-
-ligger "Koralltriangelet".
Her finnes noen av verdens mest artsrike korallrev.
Disse undervannsbyene yrer av liv.
Som i enhver overbefolket storby knives det om plass...
...mat...
...og en make.
Men revet bugner også over av muligheter.
En sepiablekksprut.
Dens ekspertise er å jakte på krabber.
Men en stor krabbe er et farlig bytte.
Den har kraftige klør.
Men sepiablekkspruten har en bemerkelsesverdig egenskap.
Huden inneholder flere millioner pigmentceller, -
- som gjør den i stand til å skifte mellom ulike farger og mønstre.
Det har en hypnotiserende virkning på krabben.
Sepiablekkspruten er smart, men haien er større.
Den spiser sepiablekksprut.
Det er på tide å gjøre seg usynlig.
Nå kan jakten fortsette.
Byttet er nytt, men hypnoseteknikken er den samme.
De som lykkes med å etablere seg i disse livlige undervannsbyene, -
-blir rikelig belønnet.
KORALLREVENE
Koralldyr bygger hjem av kalkstein i tropenes varme, grunne vann.
Revene utgjør mindre enn en promille av havbunnen.
Men de huser en fjerdedel av alle kjente marine arter.
De er komplekse og ekstremt varierte strukturer.
Her finnes alle slags hjem for deres tallrike beboere.
Her finnes alt fra takleiligheter til bakgatenes små krypinn.
I Det store barriererevet utenfor Australia-
- jakter Plectropomus leopardus, korallabbor, etter småfisk.
Men hvordan skaffer man seg noe å spise her-
- når man er for stor til å presse seg gjennom sprekkene?
Dessuten har korallabboren en rival.
Den er intelligent...
...og fortærer de samme byttene.
Nemlig blekkspruten.
Den kommer til i selv de trangeste sprekker.
Dette til tross slipper byttene ofte unna.
Tenk om de kunne samarbeide.
Korallabboren blekner...
...og prøver å fange blekksprutens oppmerksomhet.
Den luter med hodet.
Korallabboren signaliserer til blekkspruten-
-og viser hvor byttet gjemmer seg.
Blekkspruten strekker armen inn.
Fisken flykter...
...og svømmer rett inn i korallabborens gap.
Av og til får blekkspruten byttet, -
- og andre ganger får korallabboren det.
To svært ulike arter har oppdaget at samarbeid-
-kan lønne seg i "Revbyen".
Samarbeid er faktisk grunnlaget for livet i korallrevet.
Koralldyrene avhenger også av et samarbeid.
Men samarbeidet deres er av det mer intime slaget.
Blant koralldyrene bor en anemonelignende dyreart: polypper.
Noen av dem er små som sandkorn.
Inne i polyppenes vev-
- lever små, plantelignende celler som ikke kan sees med det blotte øye.
Om dagen trives de i sollyset, -
- og de plantelignende cellene står for 90 % av polyppenes føde.
Når det mørkner, spiser polyppene-
- ved å bruke tentaklene til å fange partikler som driver forbi.
Polyppene trekker ut kalsiumkarbonat fra havvannet-
-og bruker det til å bygge steinhus.
Korallkoloniene kan vokse i århundrer, kanskje også årtusener.
De kan bygge konstruksjoner som er like store som bygninger.
Den største korallbyen er Det store barriererevet.
Revet er 230 mil langt og ligger like utenfor Australias nordøstkyst.
Aktiviteten i korallrevene opphører aldri.
Ved daggry begynner dagskiftet.
Det innledes av en undervannssang-
- som synges av fisker, reker og revets øvrige beboere.
Alle beboerne i byen har en oppgave.
Åtseletere, som sjøpølsen, gjenvinner andres avfall.
Disse papegøyefiskene tygger i seg biter av korall-
-for å få tak i innholdet.
Restene utsondres deretter som sand.
Suppeskilpadder utenfor Borneo-
- besøker regelmessig en bestemt del av revet.
Denne lille hunnen er tidlig oppe og ligger ett skritt foran de andre.
Skilpadder svømmer over lange avstander for å nå hit.
De er på vei hit, til Turtle Rock.
Generasjoner av tilreisende skilpadder har gravd ut en grop.
Her holder slimfisker og kirurgfisker til.
De vasker de tilreisende og spiser alger, parasitter og døde hudceller.
Flere kunder er på vei.
Det dannes kø.
De store hannene trenger seg frem.
Og den mindre hunnen tvinges bort.
Hun legger ut på en svømmetur...
...mens de andre kjekler.
Deretter smyger hun seg tilbake.
Rengjørerne får et næringsrikt måltid, -
- og kundene deres blir kvitt parasitter og andre snyltegjester.
Man tror dessuten at rengjøringsbehandlingene-
-har en avslappende virkning.
Fastlandet i Midtøsten er så varmt og tørt-
-at det nesten ikke finnes liv der.
Men i Rødehavet yrer det av liv i korallrevene.
Vannet ved kysten er nesten like rikt på liv som regnskogene.
Noen dyr besøker korallrevene utelukkende for å hvile.
En flokk tumlere hviler ved revet-
-etter å ha jaktet hele natten.
De voksne og de minste ungene sover...
...mens de eldre ungene utforsker området.
De ser ut til å finne på egne leker.
Denne kan vi kalle "fang korallen".
Reglene er ikke helt tydelige.
De plukker opp ulike korallbiter...
...og slipper dem.
Noen biter synker raskt.
Andre synker sakte.
Noen synker på en måte som virker beroligende.
Bare de mest vellykkede beboerne kan koste på seg å leke.
Men ofte kan det lønne seg.
Delfinene trener opp koordinasjonen og bevegelsene-
- som trengs for å jakte ute på det åpne hav.
Hvert korallrev har en tydelig opptegnet grense.
En bymur.
På utsiden ligger stupet.
Vollene beskytter byen mot havets bølger.
Men to ganger om dagen dekkes muren av tidevannet.
Utenfor Bahamas skaper bølgene et merkelig fenomen.
Sjømenn pleide å fortelle om et digert sjøuhyre-
- som lå på lur nede i revet og dro dem ned til deres undergang.
I dag vet vi at det er en malstrøm-
- som skapes når tidevannet fosser over de dype korallgrottene.
Strømmene fører med seg mikroskopisk føde til revet fra det åpne hav.
De største tidevannsbølgene på Maldivene-
- fører med seg så mye plankton til en bestemt lagune...
...at hundrevis av store havdyr lokkes dit.
Djevelrokker.
De har et vingespenn på tre meter.
De åpner de enorme spalteformede gapene...
...og sluker planktonet.
Rokkene skaper en egen malstrøm som samler føden ytterligere.
Denne oppførselen kalles en "syklon".
Deretter ebber det, -
-og da avskjæres matforrådet.
Djevelrokkene forlater lagunen.
Livet på den avskjermede siden av revet er rolig og fredfylt.
I disse forstedene kan dyrene flykte fra det hektiske bylivet...
...uten at det blir trangt om plassen.
På den andre siden finnes det ingen skjulesteder her.
Om natten blir det et farlig sted å oppholde seg.
Natt-rovdyr, som drakefisken, -
-patruljerer langs revets ytterkant.
Jegeren blir til et bytte.
Dette er bobbitormen Eunice aphroditois.
Den er en svær, kjøttetende orm med sylskarpe tenner.
Slekten dens kan spores 400 millioner år tilbake.
Den er en meter lang.
Med munnen fanger den opp lukter...
...og bevegelser.
Det gryr av dag, og lyset gjør revet til et tryggere sted.
Nemipteriden Scolopsis affinis leter etter mat.
Bobbitormen er fremdeles sulten...
...men i dagslys har den oddsene mot seg.
Nemipteridene kan se ormen nå.
I stedet for å flykte blåser de bort sanden som skjuler den.
Da kan den ikke lenger overrumple byttene sine.
Ved å avsløre ormens skjulested kan de spise i sikkerhet.
Men det lønner seg å huske...
...at ormen lusker i nærheten.
I dette flate sandlandskapet finnes det trygge bosteder for visse dyr.
En klovnefiskfamilie har funnet sitt perfekte hjem.
Denne havanemonens tentakler er giftige.
Men klovnefiskene er immune mot giften.
De kan derfor søke ly her.
Til gjengjeld rengjør fiskene havanemonen.
Som i alle klovnefiskfamilier bestemmer en stor hunn.
Det hvite ansiktet viser at det er hun som er sjefen.
Den lille hannen må vise seg nyttig, -
- så han jobber iherdig med å holde hjemmet rent og ryddig.
Hans største utfordring er å finne et trygt sted-
-der sjefen kan legge egg.
Men det er ikke noen fast grunn der hunnen kan legge eggene.
Et skjell i nærheten kan løse problemet.
Om han bare kan flytte det til havanemonens ly.
For tungt.
Skjellet har dessuten andre planer.
En eremittkreps.
Men to ganger om dagen skyller tidevannet over havanemonen-
-og fører med seg nye muligheter.
En gammel plastflaske.
Duger den?
Ikke tung nok.
Et kokosnøttskall.
Det passer perfekt, men ligger for langt unna.
Og han klarer ikke å flytte det alene.
Derfor samarbeider paret.
De flytter litt på tentaklene for å rydde plass.
Så dytter de skallet på plass.
Endelig har hunnen funnet et trygt sted å legge egg.
Han har bevist seg å være en verdig far og befrukter eggene.
Nå passer han godt på eggene.
Han holder dem rene og friske til de klekkes om ti dager.
På revet anstrenger dyrene seg for å gi avkommet en god start.
Særlig i verdens mest avsidesliggende rev.
Fransk Polynesia ligger i hjertet av det sørlige Stillehavet.
Enkelte rev her er så isolerte at de er stort sett uforstyrret.
Denne havabboren, Epinephelus polyphekadion, er blitt voksen.
Nå er tiden kommet for å pare seg.
For å finne en partner må han svømme til revets farligste del.
Stupet.
Vannet her patruljeres av grå revhaier.
Hundrevis av dem.
De ser ut til å hvile.
For øyeblikket.
Tusenvis av havabborer har samlet seg ved havbunnen.
Hunnene er formelig sprekkeferdige av egg.
Men for å få paret seg må han komme forbi de andre hannene.
Og alle har det samme mål for øye.
De kjemper om å komme nær hunnene.
Denne hannen har funnet seg den beste plassen, -
- men hunnen slipper ikke eggene før forholdene er perfekte.
Nå begynner haiene å nærme seg.
De kjenner at tiden er inne.
Tidevannet begynner å snu.
Dette kan være rett øyeblikk til å gyte.
Brått skyter hunnene opp mot overflaten-
- og slipper skyer av egg etter seg.
Hannene følger etter og slipper samtidig ut sin sperma.
Havabborene er villige til å ofre sine liv i akten.
Det får bære eller briste.
De befruktede eggene skylles i vei, -
- bort fra alle de glupske gapene ved revet.
De fleste av de milliardene av egg som fordunkler havet, spises opp.
Men noen få, en liten, men avgjørende minoritet, -
- vil finne et nytt rev og gjøre det til sitt hjem.
Men dagens korallrev står overfor en ny trussel.
Havene varmes opp.
En temperaturøkning på 1-2 grader i bare noen uker-
- er nok til at korallpolyppene kan støte ut sine planteaktige celler.
Når det skjer, mister korallene både sin farge og sin matkilde.
Om temperaturen holder seg høy, -
-dør trolig den blekede korallen.
De siste årene antar man at halvparten av verdens korallrev-
-har blitt bleket.
Deriblant, siden 2016,-
- ca to tredjedeler av korallene i Det store barriererevet.
Disse undervannsbyene pleide å syde av liv.
Nå forvandles de til dystre ruiner.
Mange av innbyggerne er blitt hjemløse.
Enkelte forskere tror at ved neste sekelskifte-
- kan slike korallrev høre fortiden til.
Finnes det noen fremtid for disse dyrebare havskattene?
Det kommer an på hvor hurtig de varmes opp, -
-og hvor varme havene blir.
Det finnes et glimt av håp siden korallene regenererer seg selv.
På én særskilt natt hvert år-
- utløser fullmånen en utrolig begivenhet.
Korallene gyter.
Med utrolig samtidighet gyter hele rev.
Milliarder av befruktede egg driver i vei.
De føres frem av havstrømmene.
Det er ikke bare korallene som gyter.
Det gjør også mange andre av revets innbyggere.
En enorm mengde arter sprer sitt avkom-
- som siden bosetter seg på en ledig plass-
- og bygger de sammensatte samfunnene som utgjør et korallrev.
Vi vet ikke hva fremtiden rommer for havene.
Men korallrev kan regenereres.
Så lenge noen rev overlever...
...finnes det håp.
NED I DYPET
Fransk Polynesia.
Det ligger over 600 mil fra nærmeste større landmasse.
Området er vernet og tilholdssted for havabboren Epinephelus polyphekadion.
Vi er endelig fremme. Det har tatt noen dager.
Jeg kan ikke si hvor vi er.
Vi er bedt om å ikke si hvor vi er, siden dette er et vernet område.
Det blir ikke lett for teamet å filme.
Havabborene gyter bare én gang i året i under en time.
Teamet får hjelp av biologen Yvonne Sadovy, -
- som har studert fiskers gyting i over 30 år.
Her har det sett likedan ut i tusenvis av år.
Det er nok det eneste stedet på kloden som jeg kjenner til, -
- der disse havabborene samles i så store antall.
Jeg håper virkelig at de er der. Ellers har vi kommet hit forgjeves.
Vi må ha god timing. Tror du vi lykkes?
Ja, havabborene vil være her.
De kommer hit når det er fullmåne.
De blir ikke skuffet.
Denis har filmet havabborer her i 15 år og vet hvordan de oppfører seg.
Det finnes tusenvis av dem. Det er vanskelig å si hvor mange.
Det kommer stadig flere. De kommer fra lagunen og samles i kanalen.
Havabborene er ikke de eneste som samles her.
Intet annet sted i verden samles like mange grå revhaier.
Slik skal et uforstyrret rev se ut. Det skal ha en god rovdyrbestand.
Havabborene er samlet. Nå må man forutse når de vil gyte.
Yvonne ser på dagens opptak for å bedømme om det skjer snart.
Her prøver hannen å tekkes hunnen.
Man legger merke til detaljene når man ser på opptaket i sakte film.
- Tror du det skjer i morgen? - I morgen eller i overmorgen.
Det skjer snart.
De har bare seks dykkere, så teamet kan ikke ha noen i vannet hele tiden.
De tror det er best å dykke når fullmånen får tidevannet til å snu, -
- hvilket man tror påvirker fiskenes gyting.
Men i år skjer den største tidevannsendringen om natten.
Vi gjør oss klare for vårt første nattedykk.
Vi så haier, men vi vet ikke hvordan de oppfører seg om natten.
- Er du nervøs? - Vi må tenke på strømmen.
Det er midt på natten og vi går med tunge haidrakter.
Revhaier jakter om natten, -
- så dykkerne har på seg ringbrynjer og hjelmer.
Én, to, tre, fire.
Dykkere, hører dere meg?
Jeg hører deg. Vi har funnet havabborene.
Jeg hører deg klart og tydelig.
Fiskene gyter ikke ennå, men mørket påvirker haienes atferd.
De jakter.
De har elektroreseptorer, -
- så haiene fanger opp små elektriske signaler fra kameraene.
Strømmen blir sterkere, så det er ille om de mister kontakt med båten.
Vi vet ikke hva som skjer der nede. Vi hører bare radiobrus.
Vi har mistet kontakten.
De har ikke sett tegn til gyting, så de avslutter dykket.
Det var mange haier. Det var tungt å svømme. Jeg vet ikke hvorfor.
Det var kanskje en sterk motstrøm. Det var vanskelig.
Fiskene rører seg ikke om natten.
De ligger bare stille og gjemmer seg blant korallen.
Teamet vil spare energien til neste tidevannsendring.
Ved daggry gjør de seg klare i håp om at gytingen snart vil skje.
Dårlige nyheter.
Men etter bare 20 minutter er dykkerne tilbake med dårlige nyheter.
- De er borte. - Er alle borte?
Vi gikk glipp av det. Kanskje de gjøt i løpet av natten.
Herregud. Jeg vet ikke.
Teamet var for sent ute.
Vi gikk trolig glipp av gytingen med et par timer.
De ble kanskje nødt til å gyte tidligere av en eller annen grunn.
Året etter vender Yvonne tilbake til Fransk Polynesia-
-for å studere havabboren nærmere.
I år er det Laurent Ballesta og teamet hans som tar utfordringen.
De har flere dykkere og en ny taktikk.
Laurent skal holde vakt i vannet hele tiden.
Det logiske er å dykke ned i 24 timer-
- og lære seg dyrenes atferd ordentlig.
I år, etter hundrevis av timer med kontinuerlig overvåking, -
- lyktes de å fange det avgjørende øyeblikket-
-i denne utrolige begivenheten:
Havabborenes massegyting.
Det er et privilegium å få være med når det skjer.
Det er spennende. Det er en viktig del av dyrenes biologi.
Det er vidunderlig å få fange dette øyeblikket.
Jeg har aldri vært like oppslukt av noe-
- som jeg var under dette 24-timersdykket. Det tok på energien.
Takket være begge teams innsats og Yvonnes forskning i flere år, -
- kunne vi til slutt fortelle havabborenes utrolige historie.
I neste episode begir vi oss ut på det åpne havet.
For å overleve i denne blå villmarken må noen være hurtige, -
-og andre bruker en dødelig taktikk.
Og enkelte setter sin lit til familiens nærhet.
Tekst: Heggernes/Dart www.btistudios.com